- Jag börjar tro på gudarna. - De fick order att stanna men flydde.
Vilket straff ska jag skipa?
Han tog nåt från mig och jag vill ha nåt i gengäld.
Bara lidande följer på förflugna ord.
Kom, min kära.
- Hon är romarinna. - Jag är blott en slav.
- Ta ditt förnuft till fånga. - Det är du som saknar förnuft.
- Donar! - Förbannade förrädare.
Har du tappat vettet? Castus kom för att hjälpa!
Alla överlevande måste i säkerhet på åsen. Spring fort! Vänd inte tillbaka!
Spartacus!
Spartacus är inte dum. Tror du han väntar i snön-
-på att du ska komma dit och döda honom? - Det är precis vad jag väntar mig.
Översättare: FRiEND, Incubator, Macchiavelli och Simontax
Text hämtad från www.undertexter.se - Alltid nya texter
Räkna de stupade! Jag vill veta antalet!
Gudarna låter oss gå halvvägs till Olympen och pissar på oss uppifrån.
Spartacus.
Crassus armé närmar sig genom bergspasset.
Flytta dem som inte kan slåss i säkerhet. Ge de andra vapen.
Vi ska visa den guldsmidde mannen vad våra liv kostar.
Vi ska se romerskt blod spillas på den förbannade snön!
Eller vårt eget i ärorik död!
Stilla! Lugna er!
Dina ord hindrar. Vi måste anfalla innan hans armé väller över oss.
De tänker inte avancera.
- Så gudarna inviger dig i framtiden? - Jag känner till det förflutnas olycka.
Jag tjänade i de romerska hjälptrupperna när jag ännu var i Thrakien.
Crassus män ställde inte upp för strid.
Men de är flera än vi. Varför hejda blodsutgjutelsen?
De inväntar befälhavaren.
- Går legionen i ställning på åsen? - Med ditt tält vid fronten som befallt.
Meddela snabbt när det är färdigt. Jag vill fortast möjligt avsluta kriget.
Imperator.
Tvingande behov har fördröjt mig. Förlåt. Hur är det med Caesar?
Han slickar ännu sina sår. Eller betalar för mer behagligt lindrande tunga.
Tack för att du gjorde din plikt och inte gav efter för egna låga begär.
En man måste välja rätt stund för välbehag. Mitt är sammanflätat med ditt.
Jag rörs av dina ord. Liksom jag rörs av hur du uppträtt på sistone.
- Du hedrar mig, imperator. - Det gör du själv i ord och handling.
Den andan vill jag se i nytt befäl.
Nämn det så visar den sig.
Jag vill få den här kistan utom synhåll. En enkel uppgift men av stor betydelse.
- Var ska den placeras? - Bryt sigillet och bestäm själv.
Min rustning...
Tiden hastar mot Spartacus död.
Jag vill åter ha mitt ord och vilja vid min sida i slutstriden.
- Jag vill ha min son. - Som jag vill stå med dig...far.
Ta på dig rätt utrustning. Vi har mycket att diskutera om framtiden.
- Så du är dödlig i alla fall. - En skråma, nästan glömd.
Jag lägger om nytt förband.
Vin och värmen från dina lår är all tröst som behövs.
Blodet får vänta tills jag gjuter det från dem som vågat möta mig.
Och de ska darra av fruktan... som jag nu darrar inför Jupiters kuk.
Skynda er!
En storm nalkas. Och med den döden i den frusna vinden.
Storm, javisst. Men inte nu..
Vill du knulla när Roms makt flåsar oss i nacken?
Om jag ska dö bär jag med mig minnet av din kuk i mig.
Vi vänder tanken från oss själva mot mer djupgående behov.
- Dina ord ljuder som Spartacus. - De är mina egna.
Tolka dem som du vill.
Din förrädiske jävel!
Donar, Nemetes och hundratals bröder ligger döda i staden.
Men du sitter och äter!
Tack. Din stuvning var kväljande.
- Din kilikiske jävel! - Brictius! Stick härifrån.
Var du inte Agrons gosse skulle du också blöda för skyddet av jäveln.
Glöm Agron om du tror att din kuk räcker till.
Du talar som en titan trots din storlek.
Få mig inte att ångra att jag kom till hjälp.
Brictius är en dum sälle men han talar sanning.
Jag är kilikier och därmed förrädare.
- Ingen ska lida för andras gärningar. - Det betyder inget.
Ödet har lett mig hit. Och det är en välsignelse att du är här också.
- Kedjad och nerblodad smickrar du ändå. - Jag vill leva livet fullt ut.
- Och därmed ta till vapen mot Crassus. - Vill du strida?
Att döda romare gav mig din tillit. Faller nog många för min klinga-
-får dina bröder samma inställning.
Det är inte mitt beslut. Men...
...du ska veta att tanken uppfattas väl.
Jag trodde inte jag skulle se dig igen.
- Eller jag dig. - Gudarna gycklar med oss båda.
Du lever fortfarande. Du glider bort från den om du inte äter.
- Ge den till nån med större behov. - Söker du medlidande?
Jag söker ingenting.
Jag är blott aska.
Återstoden av hjärtats låga nedkyld av regnmakaren-
-som förde döden till min stad och slet mig från det liv jag hade.
Kvävd av Crassus...
...som satte mig i bojor till en vildes förnöjelse.
Du har känt smärta...och förlust.
En olycka vi många delar.
Hur har du gått vidare?
Det är en fråga jag ställt många gånger.
Lev...
...så hjälper du mig att finna svaret.
Caesar ville ha ostron vid sitt firande.
Jag vill ha det bästa staden kan erbjuda vid mitt eget.
- Din far gynnar dig igen. - Nåt som är välförtjänt.
Jag är ingen "tjurig pojk" som förut.
Mannen som min far alltid har längtat efter att jag ska bli.
Jag önskar dock att Sabinus fortfarande var vid liv.
Tror du att han skulle betrakta mig med stolthet?
- Du fanns väl i hans hjärta? - Som du en gång gjorde.
Din väg leder dig från sådana tankar.
Spartacus kommer att dö och du kommer att erövra utländska riken-
-och ditt namn kommer att växa.
Långt bort från dem som en gång brydde sig om dig.
Jag vill hedra namnet Crassus med seger och lager.
När upproret är avslutat ska jag stanna kvar här.
Ska du inte följa med till Rom med oss?
Jag får ta hand om min fars bekymmer i Sinuessa...
...tills jag har åldern inne att bli tribun.
En viktig plikt.
En du ska hjälpa mig med.
- Ska jag stanna kvar i Sinuessa? - I det här huset.
Min far ger dig titeln Vilica för att övervaka alla som tjänar mig här.
Och för att din tröstande hand ska fortsätta vägleda mig på livets resa.
Samma som drog mig bort från en förfärlig brant.
Jag har mycket att tacka dig för, Kore.
Snart har jag god tid att återgälda dig.
- Tältet står redo på åsen. - Kalla på fanbäraren.
Imperator.
Ursäkta, dominus. Jag har förberett en måltid...
Jag har aptit för blodigare måltid.
Ursäkta igen. Jag skulle behöva prata med dig.
Yttra dig snabbt eller se dina ord försvinna i tomma intet.
Är det sant att jag ska tjäna Tiberius i Sinuessa?
Var det han som berättade det?
Pojken talar med min mun men använder den utan eftertanke.
Jag hade tänkt berätta det vid ett mer intimt ögonblick.
Jag vill dela med mig av mina oroliga tankar, och orsaken till dem...
Alla väntar på order, imperator.
Tiden kämpar emot hjärtats vilja.
Vi ska talas vid när vi segrat...
...och tårar ska dunsta under djupare syftes värmande sol.
Vi beger oss till åsen. Rebellkungen ska få veta sitt öde.
Crassus reser en hedersläktare som om vi vore underhållning på en snöig arena.
Då får han skåda vilka blodiga mirakel en gladiator är kapabel till.
Du talar som om vi alla var sådana.
Vår teknik gör oss till det. Nåt som våra händer fört vidare.
- Vi är för få att göra nån skillnad. - Crixus har inte fel.
Vi har gjort det omöjliga gång på gång.
Men genom taktik, inte brutalt våld.
Hur tänker du?
Crassus har blivit djärv av sitt övertag.
Han har placerat sitt tält framför lämplig position-
-för att bättre se sin seger. Vi kanske ska besöka honom och förklara misstaget.
Antyder inte den närmare positionen tyngre vakt runt tältet?
Vinden är orolig då en storm nalkas.
Vid skymningen döljer den oss, om vi inte är för många.
- Hur många? - Bara de skickligaste av oss.
Vi måste hugga som en orm - snabbt. Om Crassus stupar för vårt gift...
...blir hans legioner utan befäl.
- Det funkade mot Cossinius och Furius. - Skicka en sovande man till dödsriket-
-när han kan vakna av en mardröm? Ett hav av död när vi anfaller honom...
Då skulle vi förlora övertaget.
- Ett barn skulle upptäcka det. - Ser du mig som ett?
Dumma ordval, broder. Stanna vid min sida...
...och när Crassus dör ska vi se till att hans legioner gör detsamma.
Se hur det ser ut och avlägg rapport.
Vi håller området mot flyktförsök.
Det kommer inte att bli nåt för den mäktiga Crassus i kväll.
Donar...
Vad är inristat på hans bröst?
Döden...är oundviklig.
Kom igen.
Naevia!
Kom igen!
Tillbaka till lägret!
Fly, era jävla ynkryggar!
- Håll formationen! - Crixus!
Framåt!
- Kom Spartacus undan? - Med en mindre grupp av männen.
Låt honom känna smärtan av sina skador, och begrunda vem som vållar dem.
Väck Tiberius och Caesar.
Tiden för knep och list börjar närma sig sitt slut.
- Caesar återvänder från de döda. - Likt dig som bestraffningens spöke.
- Vad bekymrar dig före soluppgången? - Vi far till Meliaåsen vid gryningen.
Efterlängtat. Låt oss påskynda...
Hejda dig och samla ihop de kvarvarande styrkorna i Sinuessa.
Ta order av Tiberius och anslut dig till mig före skymningen.
Ska inte mannen som tog tillbaka Sinuessa leda dem?
Inte en pojk som lätt tappar svärdet.
Motsvarar inte min tacksamhet dina förväntningar?
Ymniga penningsummor för att hålla stånd mot stigande skulder?
Historier om mod skickas med Metellus så Rom får höra om det.
Firande till din ära som bestods av mannen du ringaktar.
Jag behöver inte påminnas om tidigare generositet.
- Jag kommer blott med förslag. - Och jag kommer blott med order.
Som jag beordrade dig bakom stadsmurarna som mitt instrument.
Jag intog den här staden.
Som jag ska ta Spartacus liv med min son nära till hands.
Och var är hedrade Caesars plats i sådan ärorik glans?
På likvärdigt avstånd. Om han slutar att vara självisk.
Han lyder order, imperator.
Följ kursen och vi ska erövra himlarna som utlovat.
Jag välkomnar dig på åsen. Skynda och törsta efter fiendernas blod.
Här står vi nu.
Jag har återfått min titel, och du står under klacken.
Se var du sätter ner fötterna, pojk.
Många jättar har störtat i döden, när de trott sig vara odödliga.
Samla männen...enligt order.
- Sover aldrig nån i det här huset? - Ursäkta mig.
- Jag lockades av diskussionen. - Och lurade i skuggan för att höra den?
Farligt att bli förkastad av dem, när nu Tiberius återfått sin makt.
- Du talar emot din herre? - Jag talar om ett gemensamt hot.
Och hur det kan avlägsnas i ömsesidigt intresse.
Jag är tacksam för vårt samtal. Jag vill att det hålls hemligt.
Det stannar mellan oss.
Stämningen var gräslig. Fördjupa den inte med mysterier och dolda avsikter.
Mycket har förändrats på sistone.
Pojken jag höll mot mitt bröst har växt ifrån ungdomens ömhet.
Det han blivit hotar både din och min ställning.
Hur djupt har pojken sårat dig?
Det räcker att veta att jag blivit sårad.
Som du blivit genom återupprättandet av Tiberius titel.
Du har alltså funderat? På att tillfoga svåra skador?
- Nåt jag borde gjort för länge sen. - Gör det då.
- Lämna mig utanför detta ränksmideri. - Om segern över Spartacus delas-
-med Tiberius, fruktar jag att deras band stärks för evigt.
Tala klarspråk, och säg vad du vill att jag ska göra.
Det gläder mig att se att du fortfarande finns bland oss.
Tack vare dig.
Crixus berättade hur du bar mig på din rygg.
Vem som helst skulle gjort det för en annan kämpe.
- Hon behöver vila. - Hon får det en stund.
Stormen tilltar i styrka, vilket gör anfall osannolikt.
Hon ska inte störas av prat heller.
Är det så här det ska bli?
Ska vi alltid stå och fräsa mot varandra, som vi gjorde hos Batiatus?
Glömda dagar, när du var djärvare.
- Om vi anfallit Crassus... - Vad hade resultatet blivit?
Se fram mot den väg vi inte färdats, och säg vart du tror den leder.
- En mark obefläckad av Naevias blod. - Inte bara hennes, utan tusentals.
Jag skulle slåss.
Mur och vallgrav stoppar offensiv taktik.
Din plan mot Crassus-
-du har blivit överlistad av ett bedrägligare sinne.
Vi borde beväpna alla som orkar lyfta ett svärd och anfalla romarna.
Vi är omgivna av bergssidor, och kan inte göra kringgående manövrar.
Att gå mot överlägsna, disciplinerade styrkor i rustning-
-leder till vår egen död. - Låt romarna se hur vi välkomnar den!
- Som vi lärde oss på arenan. - Få av oss är gladiatorer.
- De ber inte om en ärofylld död. - Nej, de ber om att bli ledda!
Jag låter inte mitt folk gå i döden!
Och jag ska inte dö för ett romerskt svärd!
Jag ska samla dem som tycker likadant och anfalla Crassus.
Du ska lyda order...
Du är ingen gud! Och jag lyssnar inte längre på dig!
Crixus!
Har du helt tappat förståndet?
En fråga du borde ställa till din ledare.
- Crixus! - Vi har inte tid för bråk!
- Läkartältet är utsatt för vinden! - Stormen närmar sig!
Se till att oskyddade kommer i skydd!
Gudarna hotar att förinta upproret innan vi kan förbereda ett anfall.
Då stiger vi upp i gryningen, och gör slut på dem som överlevt.
Jag hörde inga trumpeter välkomna Tiberius och resten av trupperna.
- De är inte här. - Du skulle bistå honom.
- Var ordern inte klar? - I allra högsta grad.
Men tvingande ärende fördunklar tanken som ryter hän mot högre plikt...
- För du henne till slagfältet? - Förlåt, dominus.
Caesar gav efter för tårfylld vädjan att få tala med dig.
Lämna oss!
Caesar! Varför väntade du inte vid den norra porten?
Ursäkta. Ett brådskande uppdrag tvingade mig från ditt sällskap.
- Min far uppskattar inte ordervägran. - Jag skulle vänta med att söka audiens.
Imperatorn är upptagen... av sina älskade slavs närvaro.
Kore? Du ordervägrar för att ta en kvinna till fältlägret?
Hon ville desperat tala med din far.
Jag hade inte hjärta att vägra henne en möjlighet att få prata med honom.
- Vilka bekymmer får henne till det? - Ett mysterium, inte sant?
Lugn på ytan, men ändå upprörd.
Jag är säker på att din far delar allt hon yppar med sin förtrogne son.
Ska min vilja ständigt trotsas?
Sa jag inte att vi skulle talas vid efter slaget?
Jag vet att jag bryter mot konvenansen, men jag kunde inte vänta längre.
- Drick, och återfå värmen. - Tack.
Stormen förhindrar dig att återvända till Sinuessa.
När stormen avtar ska Ceasar eskortera dig i säkerhet bakom Sinuessas murar.
Där jag skall förbli, för evigt förvisad från dig.
Förvisad?
Du missförstår min avsikt. Jag intog Sinuessa för din skull.
En plats för oss själva, långt bort från svartsjuka och skvaller.
Det är en gåva och inget straff.
Du ska likt mitt namn upphöjas, till Vilica i huset Crassus i Sinuessa.
- Under Tiberius. - Han står vid din sida-
-och får dra fördel av ditt sällskap och din visdom.
Jag vet hur mycket han bryr sig om dig. Och du om honom.
Du har hjälpt honom bli den man han är.
Det finns ingen mer lämpad än du att vägleda honom.
Jag är rädd att jag får klander om du finner honom sämre än väntat.
Oroa dig inte. Det är helt osannolikt.
Han har ju visat sig vara en besvikelse... Inte sant?
Det är sant att Tiberius hemföll åt svåra misstag.
Och jag till himmelstormande vrede.
Men nu står vi enade...
...och jag vet djupt i hjärtat att det inte finns några felsteg som jag-
-skulle förneka förlåtelse för min son.
Jag hoppades att tröstande ord skulle stoppa tårarna.
Bry dig inte om dem.
De är bara kvardröjande skuggor av en dåraktig flicka.
Så länge kvinnan vet vad hjärtat åtrår.
Ja, Marcus.
Allt står mycket klart för mig nu.
Tar vi in fler blir våra problem brist på luft, inte kyla eller snö.
Jag vilar mig hellre mot härsket kött än förfryser kuken.
Blir jag aldrig fri från den här jäveln?
Förvärra stormens skrän så blåser tältet iväg från förtöjningen.
Castus.
Spartacus beordrade mig hit. Jag fick inte välja.
Men det får jag.
- Vill du befria mig? - Det är Nasirs vädjan.
Håll dig borta annars piffar jag till mitt blad med kilikierblod.
Tack.
Se för fan inte ut så där.
Var är Gannicus?
- Är han inte med dig? - Nej.
Gannicus!
Med det här blodet...bönfaller vi... ödmjukt...
- Varför går du inte med de andra? - Jag måste offra...
- Gudarna avslöjar vägen... - De avslöjar din död om du ligger kvar.
Sök skydd!
Eller hälsa på era gudar vid dödsrikets stränder!
Jag kunde inte hitta honom.
- Jag går. - Du skulle också gå vilse.
Gannicus dör inte av vind och snö.
Allt vin i hans blod håller honom varm.
Jag har aldrig tyckt om kylan.
- Kryp ner under filten och värm dig. - Det behöver jag inte.
Dina tänder skakar snart loss.
Och även mina.
- Gör dina skador ont? - De påminner mig om att jag ännu lever.
Och väljer att fortsätta göra det.
Vi har återigen hittat ett trångt ställe.
Sköta skador och be att dödsriket inte tar oss.
- Du ber nu, eller hur? - Bland annat.
Men jag är inte så svag i sinnet att jag står på knä och ber till himlen.
Eller offrar mitt eget blod.
- Det var en uppoffring för Spartacus. - Tror du att han är en Gud nu?
Det var för hans skull.
Att be för hans sak, och alla dem som hängett sig åt den.
Jag har tvivlat på din tro de senaste dagarna.
Fattat vilken dåre jag har varit...
Du är trygg...
Jag sa åt dig att hålla dig borta från män som jag.
Du ber om det omöjliga.
- Hur många? - Nästan tusen förlorade i stormen.
Tusen.
Spartacus...
Jag fruktade att du var död.
Gudarna hade förbarmande och försåg oss med skydd.
Alla hade inte sådan tur.
Nej, det hade de inte.
Vi sökte hjälp från himlen.
Att föra oss bort från löpgravars och murars mörker.
Och här är svaret.
Men även i sin grymhet...
...kanske gudarna lyser upp vägen för dem som fortfarande lever.
- Du förlorade förståndet. - Jag har återfått det.
Vi ska ta oss över löpgraven och anfalla, vilket du förespråkade.
När vi fortfarande hade tusen män, som nu är förlorade.
Och armén som väntar bortom Crassus mur? Hur ska vi matcha deras antal?
- Det kanske inte behövs. - Du talar i gåtor och döljer sanningen.
Som Crassus döljer allt han har gjort. Maskerar sina drag med list och knep.
Sätter Caesar bland oss. Vänder Heracleo mot oss. Lurar oss i fällan i sitt tält.
Inget är nånsin som det verkar.
Säg då vad du tänker, eller gå härifrån.
Hans löpgrav räcker för att hindra oss att undkomma.
Varför utöka den med omöjligt befästningsverk?
- För att inte visa vad som finns bakom. - Eller vad som inte finns.
Några män placerade på muren ger illusion av tusentals bakom den.
En bluff värd mannen själv.
Om du har fel?
Då ska vi välkomna en ärofull död.
Utan romerska svärd i våra ryggar.
Du hade rätt. De är bara några hundra.
Låt oss värma natten med deras blod.
Lugo! Brictius! Ta med män och forcera muren!
Imperator!
- Rebellerna har forcerat muren! - Beordra legionen att ställa upp!
Fort!
- Eskorterades min slav till Sinuessa? - Ingen har lämnat tältet, imperator.
Gå snabbt, och följ de andra!
- Här uppe! - Leta överallt!
Har hon gått med rebellerna?
En möjlighet som förnekats henne om hon bara inte förts till åsen.
- Jag trodde henne om ärligt uppsåt... - Rapportera.
Det finns ingen vaktpost på muren. Ingen syn av Spartacus och hans armé.
Jag fattar inte. Hur kunde han komma över löpgraven?
Den jävla vilden. Han fyllde diket med sina döda.
Han tar vara på allt han kan.
De kan inte vara långt borta. Beordra legionen att rycka fram.
Jag ska återta det som är mitt...
Skydda imperatorn!
Vi måste retirera!
Bryt formationen!
Mäktige Crassus visar sitt jävla arsle när han flyr från oss!
Han återvänder... med murbräcka och katapult.
Och finner sina kulisser i lågor, vilket ger oss en chans att komma bort.
Nu ger vi oss av långt härifrån.
Och hedrar de döda med framtida segrar...
...och Marcus Crassus blod.
Översättare: FRiEND, Incubator, Macchiavelli och Simontax
Text hämtad från www.undertexter.se - Alltid nya texter